Трощинский, Дмитрий Прокофьевич
- Подробности
- Просмотров: 80407
Действительный тайный советник Трощинский, Дмитрий Прокофьевич. Трощинский родился в 1754 году, в Миргородском уезде, в селе Яреськах. Отец его был войсковым товарищем. Он был правнуком Гадячского полковника Степана Трощинского, племянника Мазепы, родоначальника семьи Трощинских. Начал службу свою в миргородском полку, но вскоре занял место секретаря у кн. Репнина а затем у Безбородко, который и возвысил его на служебном поприще. Он вскоре был отличен Императрицей Екатериной II и был пожалован званием статс-секретаря. В 1801 г. он был директором почт и членом Государственного Совета, а затем министром уделов. Незадолго до войны с Наполеоном он вышел в отставку и поселился в своем имении Кибинцах, в Миргородском уезд. В 1812 г. он был избран губернским предводителем дворянства и пробыл в этой должности одно трехлетие, да и последний год прожил в Петербурге, где в 1814 г. занял пост министра юстиции. В 1817 г. совсем оставил службу и поселился вновь в Кибинцах, где и скончался 26 февраля 1829 года. Это был очень крупный помещик, имевший около 70 тыс. десятин земли и более 6 тыс. душ крестьян (большей частью высочайше пожалованных 1).
1) О Трощинском см. Лазаревского — Люди старой Малороссии, Киевская Старина, 1888. ноябрь. Биография его в Русской Старине, 1882 г. 34. (641—682). Это довольно подробная биография, где указывается на его отношения к Императрице Екатерины II, Императорам Павлу I и Александру I, признававшими его дарования; здесь приведены рескрипты, стихи ему посвященные и т. п. О нем не мало материала в Русском Архиве, Русской Старине и др.
Источник:
Павловский И. Ф. Полтавцы: Иерархи, государственные и общественные деятели и благотворители. Полтава, 1914. Стр.91-92
Д. Трощинський, портрет роботи В. Боровиковського
Трощинський, Дмитро Прокопович (26.10.1754, м-ко Яреськи Миргородського полку, тепер с. Шишацького р-ну Полтавської обл. – 1829, с. Кибинці Лубенського пов. Полтавської губ., тепер Миргородського р-ну Полтавської обл.) – державний діяч, меценат і покровитель мистецтва.
Нащадок козацького роду, відомого з 16 ст., внук свояка гетьмана І. Мазепи, родич Гоголів-Яновських. Закінчив Києво-Могилянську академію. Військовий товариш Миргородського полку (1771), управитель канцелярії Малоросійського ген.-губернатора графа П. Румянцева (1774), статс-секретар Катерини ІІ (1793), сенатор (1796), член Державної ради, гол. директор пошт (1801–1802), міністр уділів (1802–1806), міністр юстиції і фінансів (1814–1817). Власник с. Кибинці на Миргородщині, де дожив віку. Мав садибу – двоповерховий палац у стилі класицизму, парк і сад, муровану Михайлівську церкву (1781), де похований. Для храму ікони намалював В. Боровиковський, серед них – образ св. Дмитрія Мировоточивого (патрона Т.). Свій маєток Т. перетворив на значний осередок української культури, Кибинці навіть називали «малоросійськими Афінами». Т. тримав у Кибинцях власний театр, оркестр, картинну галерею, збірку мистецьких речей (давні меблі, медалі, дорогоцінні павлинки, порцеляна, бронза, зброя), унікальну бку. Панораму Кибинців із садибою і церквою відтворив аквареллю О. Кунавін (поч. 19 ст., НХМ України), фотохуд. Й. Хмелевський (альбом «Гоголь на родине». – К., 1902).
Кибинцы. Общий вид села от усадьбы Трощинского.
Кибинцы. Дом бывший Дм. Пр. Трощинского.
Портрети Т. роботи пензля Д. Левицького (1799, ДРМ) і В. Боровиковського (етюд 1816, ДТГ, 1819, НХМ України і Сумський ХМ), гіпсове погруддя Т. зберігалося у Церковно-археологічному музеї при Київській духовній академії.
Літ.: Арандаренко, 1852. – С. 209-214; Памятная книжка…, 1865. – С. 106, 462-463; Клировая книжка…, 1902. – С. 398; Павловский, 1914. – С. 91; Полтавщина: Енц. довід., 1992. – С. 337, 911-912; ЕУ, Т. 9, 2000. – С. 3266.
Джерело:
Полтавіка. Полтавська енциклопедія. Том 12. Релігія і Церква.— Полтава: «Полтавський літератор», 2009 - http://history-poltava.org.ua
Д. Трощинський,
портрет роботи В. Боровиковського, 1819
Трощинский, Дмитрий Прокофьевич (26.11.1749-26.02.1829) - действительный статский советник (1796), статс-секретарь Ее Императорского Величества (1793-1795), член Главного почтового управления с 1793 года, тайный советник, сенатор (1796-1800), присутствующий в совете при Воспитательном обществе благородных девиц, в отставке до 13.03.1800 года, главный директор почт (13.03.1801-9.06.1806), сенатор (13.03.1801-9.06.1806), член Совета при Дворе Его Императорского Величества у исправления дел на особой доверенности (30.03.1801-9.06.1806), действительный тайный советник (15.09.1801), министр Департамента уделов (9.09.1802-9.06.1806), присутствующий в Комитете для составления дополнительной инструкции генерального межевания в Малороссийских губерниях (10.04.1803-9.06.1806), присутствующий в I департаменте Правительствующего Сената (29.01.1805-9.06.1806), в отставке с 9.06.1806 года, Полтавский губернский предводитель дворянства (1811-1814), министр юстиции и генерал-прокурор (30.08.1814-1817), член Госсовета (30.08.1814-1817), член Комитета охранения общей безопасности (1814-1817), в отставке с 1817 года, кавалер орденов: Св. Александра Невского, Св. Владимира II ст. (22.09.1794), Св. Анны (13.11.1796), Св. Иоанна Иерусалимского (20.11.1800).
Источник:
Биографический словарь. Высшие чины Российской империи (22.10.1721-2.03.1917). В 4-х томах. Т. IV. С-Я. / Сост. кин. Е.Л.Потемкин. - М.: Б.и., 2019. - 672 с. Стр. 284-285.
Трощинський, Дмитро Прокопович (1754 - 1829) - державний діяч Російської імперії, меценат української культури. Походив з українського старшинського роду Трощинських. Син військового товариша Прокопія Трощинського.
Після закінчення Києво-Могилянської академії служив у Малоросійській колегії м. Глухові. У 1773 - гадяцький полковий писар. Наприкін. російсько-турецької війни 1768-74 відряджений у Молдову в розпорядження командувача окремого корпусу князя М. Рєпніна для виконання секретарських обов'язків. Перебував на цій посаді 13 років, доки М. Рєпнін був російським послом у Стамбулі, Смоленським, а потім Псковським генерал-губернатором. З 1784 - керуючий справами канцелярії графа О. Безбородька, згодом - член Головного поштового управління у званні статс-секретаря. У 1793 призначений статс-секретарем Катерини II. Отримав у власність містечко Кагарлик на Київщині, а згодом - великі земельні володіння на Полтавщині, Київщині та Воронежчині. За Павла І став сенатором. На поч. царювання Олександра І призначений членом Державної Ради. У 1802-06 - міністр уділів. Деякий час перебував у відставці, жив у своєму маєтку в с. Кибенцях Миргородського повіту Полтавської губ. У 1812-14 - полтавський губернський предводитель дворянства. Завдяки підтримці Т. у Ніжинському ліцеї навчався М. Гоголь. У 1814-17 - міністр юстиції Російської імперії. 3 1817 - у відставці.
Т. був шанувальником української старовини. У Кибенцях заснував приватний театр, кілька творів для якого написав Гоголь-Яновський, - батько М.Гоголя. У м. Кагарлику Т. збудував палац, створив бібліотеку і висадив великий парк. Зібрана Т. багата бібліотека після його смерті була розпродана, частина бібліотеки і папери з його особистого архіву в 1833 були передані його племінником цареві Миколі І.
Т. надавав підтримку діячам української науки, літератури та мистецтва - Я. Марковичу, В. Ломиковському, В. Капністу, В. Гоголю, В. Боровиковському, А. Веделя та ін. Т. став одним з ініціаторів видання у 1798 "Енеїди" І. Котляревського.
Г. Швидько (Дніпропетровськ).
Джерело:
І. З. Підкова, Р. М. Шуст. Довідник з історії України. У 3-х т. - http://history.franko.lviv.ua
Ссылки на эту страницу
1 | «Рука Франции» в культурном наследии Полтавы
[«Рука Франції» у культурній спадщині Полтави] - Владимир Леонтьевич Вайнгорт |
2 | Благотворители
[Благодійники] - пункт меню |
3 | Вайнгортовские чтения - 2003
[Вайнгортівські читання] - материалы второй научной конференции "Вайнгортовские чтения" |
4 | Гоголи-Яновские, Василий Афанасьевич и Мария Ивановна
[Гоголі-Яновські, Василь Панасович та Марія Іванівна] родители Н. В. Гоголя |
5 | Гоголь на Родине
[Гоголь на батьківщині] Гоголь на Родине: Альбом художественных фототипий и гелиогравюр, относящихся к памяти Н.В. Гоголя / Издание фотографии И. Ц. Хмелевского в Полтаве. Светопечать С.В.Кульженко, Киев. 1902 г. |
6 | Государственные и местные деятели. Управленцы
[Державні та місцеві діячі. Управлінці] - пункт меню |
7 | Записки о Полтаве и ее памятниках
[Записки про Полтаву та її пам`ятники]. Бучневич Василий Евстафиевич. Полтава. 1902 |
8 | Иван Котляревский
Панасенко Т. Іван Котляревський. — X., 2010. — 86 с. |
9 | Иван Котляревский
Б. А. Деркач. Іван Котляревський. // Котляревський І. П. Енеїда. Поема. Наталка Полтавка. П'єса. Москаль-чарівник. П'єса. / Передмова та примітки Б. Деркача; іл. худож. Г. Якубовича. — К., Дніпро, 1987. — 366 с. (Бібліотека української класики "Дніпро"). Стор. 5-26. |
10 | Иван Петрович Котляревский
Николай Петров. Иван Петрович Котляревский // Петров Н. И. Очерки истории украинской литературы XIX столетия. К., Типогр. И. и А. Давыденко, 1884. IV, 457, XV с. Стор. 22—36. |
11 | Институт благородных девиц: культуроведческий контекст (к 185-летию со дня основания Полтавского института благородных девиц)
[Дівочий інститут: культурознавчий контекст (до 185-річчя від дня заснування Полтавського дівочого інституту)] - Кочерга Надежда Константиновна |
12 | Колониальность как переодевание: "Малороссийский маскарад" Ивана Котляревського
Тамара Гундорова. Колоніяльність як перевдягання: "малоросійський маскарад" Івана Котляревського // Harvard Ukrainian Studies, 2011-2014. Volume 32-33, Part two. - p. 395-414. |
13 | Литература русская, великорусская, украинская и галицкая
Українець (М. П. Драгоманов). Література російська, великоруська, українська і галицька. // «Правда», 1873, ч. 4, стор. 158–165; ч. 5, стор. 189–196; ч. 6, стор. 221–226; ч.16, стор. 559–564; ч. 17, стор. 621–631; ч. 18, стор. 652–659; ч. 19, стор. 682–690; ч. 21, стор. 706–718; 1874, ч. 1, стор. 20–28; ч. 2, стор. 59–69; ч. 3, стор. 107–116; ч. 4, стор. 155–163; ч. 5, стор. 203–211; ч. 6, стор. 259–268; ч. 7, стор. 297–308; ч. 8, стор. 337–342; ч. 9, стор. 380–386. |
14 | Личности - Т
[Особистості - Т] - пункт меню |
15 | Общественные заслуги Райзеров
[Громадські заслуги Райзерів] – Матвей Григорьевич Астряб |
16 | Очерк деятельности малороссийского генерал-губернатора князя А. Б. Куракина
И. Ф. Павловский. Очерк деятельности малороссийского генерал-губернатора князя А. Б. Куракина (1802-1808 гг.): (По архивным данным, с рисунками) / Издание Полтавской Ученой Архивной Комиссии. - Полтава: Т-во Печатного Дела (Тип. быв. И. А. Дохмана), 1914. - 131 с., ил. |
17 | Павел І
[Павло І] (1754—1801), российский император (1796—1801) |
18 | Первая страничка из истории Полтавского института благородных девиц
Первая страничка из истории Полтавского института благородных девиц - Киевская старина. - 1900, 11, с. 283-290 |
19 | Полтавский губернский маршал С. М. Кочубей
[Полтавський губернський маршал С. М. Кочубей] - Н. С. Полтавский губернский маршал С. М. Кочубей // Киевская старина. Ежемесячный исторический журнал. Год тринадцатый. Том XLIV. Январь 1894 г. Стр. 135-141 |
20 | Полтавский институт благородных девиц Мазанов
Полтавский институт благородных девиц. Мазанов Петр Иванович. Полтава, 1898 |
21 | Полтавцы: Иерархи, государственные и общественные деятели и благотворители
[Полтавці: Ієрархи, державні і громадські діячі і благодійники] - Павловский Иван Францевич // Полтава: Т-во Печатн. Дела (тип. бывш. Дохмана), 1914 |
22 | Прекратившийся род
[Рід, що скінчився] - Алексей Дмитриевич Бутовский |
23 | Речь автора "Ябеды", В. В. Капниста, в полтавском дворянском собрании
[Промова автора "Ябеди", В. В. Капніста, у полтавському дворянському зібранні] - Капнист, Василий Васильевич // Киевская старина. Ежемесячный исторический журнал. Год пятый. Том XVI. Декабрь 1886 г. Стр. 718-722 |
24 | Традиціоналізм і романтизм
Мирослав Попович. Традиціоналізм і романтизм // Попович М. В. Нарис історії культури України. — К., 1998. — 728 с. |
25 | Тукалевский Иосиф Афанасьевич и его воспоминания о Полтавской словянской семинарии
Йосип Опанасович Тукалевський і його спогади про Полтавську слов'янську семінарію. - Тукалевский, Иосиф Афанасьевич. Воспоминания И. Тукалевского. - Санкт-Петербург : тип. К. Крайя, 1834. - 109 с. С.25-32. |
26 | Цертелев, Николай Андреевич
[Цертелєв, Микола Андрійович] (1790-1869), фольклорист |
27 | Южноруссы
Пыпин А. Н. Южноруссы. // Пыпин А. Н. и Спасович В. Д. История славянских литератур. Издание второе, вновь переработанное и дополненное. Два тома. Т. 1. СПб., Изд. М. М. Стасюлевича, 1879. Глава третья. Русское племя. I. Южноруссы, с. 306—388. |